Tiedätkö, keksin juuri ajatuksen.
Menen hotelliin lepäämään, ja sinä voit tavata vanhempasi.
Halusit tavata heidät. Tämä pitää hoitaa pian.
Voi olla, että tapaat heidät vasta päivällisellä.
Olet ehkä erehtynyt heistä. Sinun olisi pitänyt soittaa.
Edessä on ehkä elämäsi pahin järkytys!
Etkö usko, että tunnen äitini ja isäni 23 vuoden jälkeen?
–Toivon niin... –Ongelmia ei tule.
Viivymme vain hetken. Sitten haluamme Claremont Drivelle.
Äiti on ehkä toimistossa.
–Joey! –Hei, Hilary! Mitä kuuluu?
Tämäpä on yllätys! Tulen ihan kohta.
–Onpa outo. –Se on Hilaryn lempiteos.
Se on kineettinen veistos.
Katso.
No jopas on...
–Mitä sinä teet täällä? –Etsin äitiä.
Mrs St. George, saanko esitellä tohtori Prenticen.
–Hauska tutustua. –Samoin, mrs St. George.
Christina on lounaalla mr Cazeletin kanssa.
Kerro, että olen kotona.
Onko jotain tapahtunut? Onko jokin vialla?
Jotain on tapahtunut, mutta kaikki on hyvin.
–Millaista Havaijilla oli? –Siellä oli uskomatonta.
–Asutteko te San Franciscossa? –Olen läpikulkumatkalla.
Oli ilo tavata teidät, mrs St. George.
Hilary johtaa galleriaa, mutta ideat ovat äidin.
Hän asetti töitä hotellihuoneisiin. Ihmiset saavat miettiä rauhassa.
Hotelli saa ilmaiset taulut, asiakkaat näkevät aitoa taidetta–
–taiteilija myy töitään, ja äiti saa palkkionsa.
Kääntykää oikealle!
–Eikö olekin nokkelaa? –Todella nokkelaa.
–Paljonko olen velkaa? –10,50 dollaria.
Kävisikö 12 dollaria?
Tule tutustumaan Tillieen!
Tässä on tohtori Prentice. John, tässä on Matilda Binks.
Hauska tavata. Olen kuullut teistä todella paljon!
Miksi tulit kotiin yllättäen? Tietävätkö vanhempasi?
Jätin viestin galleriaan. Minulla oli ikävä sinua!
Et kertonut, miksi tulit jo. Vienkö laukut ylös?
–Ei minun laukkujani. –Syyt ovat henkilökohtaisia.
Oletteko jo syöneet lounasta?
Tekisitkö voileipiä ja kahvia? Syömme ulkona terassilla.
Pidätkö talosta?
–Täällä on kaunista. –Tule katsomaan terassia!
Hei... Kukas tuo on?
Dorothy. Eikö hän olekin upea? Hän on Tillien apulainen.
–Minä päivinä? –Ei sillä ole väliä.
–Haluan soittaa vanhemmilleni. –Työhuoneessa on puhelin.
–Esitteletkö minut? –En puhelimessa. Kirjoitan heille.
Meidän pitää tavata, ennen kuin tulen Geneveen!
Vai salaammeko avioliiton heiltä?
Miksen minä keksinyt tuota? Hyvä ajatus!
Suljen oven, jos vaikka Dorothy kulkee ohi.
Yhdistäisittekö Los Angelesiin, Axminster 24699?
Minulla on oikeus mielipiteisiini!
En pidä siitä, että rotuni jäsen ylentää itsensä!
En ole kysynyt sinun mielipidettäsi!
Voi Tillie... En tarkoittanut sitä.
Mutta et voi tarkoittaa sitä. Olet väärässä.
En olisi odottanut tuollaista hölmöä asennetta sinulta.
Tiedät, että rakastan sinua, ja olet yhtä musta kuin hänkin!
Miten voisi olla oikein rakastaa sinua mutta väärin rakastaa häntä?
–Mitä teet päivälliseksi? –Sellerikeittoa ja pihvejä.
Tillie kiltti – kilpikonnakeittoa ja pihvejä, ja hyvää piirakkaa.
Äiti tuli!
Joey! Kultaseni!
Mitä hiittä...Joey!
–Mitä nyt? Onko kaikki kunnossa? –Kaikki on kunnossa!
Soitin Hilarylle, että Cazelet suostui ehdotukseen.
Hilary oli salaperäinen. Hän sanoi, että sinulla on yllätys.
Onko täällä joku?
Olen niin ikionnellinen! Olen aivan...
...ratkeamaisillasi. Näen sen. Olen iloinen puolestasi.
–Tunnenko hänet? –Tapasimme vasta 10 päivää sitten.
–Et voi uskoa, mitä on tapahtunut! –Saatan uskoakin.
Rauhoitu hiukan ja kerro minulle.
–Paljon hyvää voi tapahtua... –Hän on niin ihana!
En ole ikinä tavannut hänenlaistaan.
Rakastuin häneen 20 minuutissa!
No kylläpä kävi nopeasti!
Aioin tulla käymään, isä, mutta minun on palattava töihin.
En silti ymmärrä, mikset voinut tulla luoksemme päiväksi.
Totuus on, että olen tavannut erään tytön.
Mikset heti sanonut? Mary, hän on tavannut tytön!
–Asuuko hän San Franciscossa? –Asuu. Olen hänen kotonaan.
Hän on tytön kotona. Tapasitteko te Havaijissa?
Kyllä, ja halusin tavata vanhemmat.
–Sehän kuulostaa vakavalta. –Niin, tämä on vakavaa.
–Tämäpä on yllätys! –Hän on monella tavalla yllättävä.
–Äiti kysyy, onko hän kaunis. –Kyllä, hän on kaunis.
Äiti kysyy, miten vanha hän on. Onko sillä väliä, Mary?
Hän on vasta 23–vuotias.
Sinä olet 37, se sopii hyvin. Naiset vanhenevat nopeammin.
–Aiotteko mennä naimisiin? –Olemme puhuneet siitä, mutta...
On muutamia ongelmia, ymmärräthän...
Kirjoitan niistä teille, kun lennän illalla New Yorkiin.
Hän on niin tyyni ja varma kaikesta.
Hän ei lainkaan pingota.
Hän tietää, mihin hän uskoo ja mikä on oikein–
–ja hän tietää, mihin hän pyrkii.
Mutta yksi asia minun pitää kertoa.
Hän on ollut naimisissa, ja hänellä oli poika. Se on niin surullista...
Vaimo ja poika kuolivat junaturmassa kahdeksan vuotta sitten.
Ja John...
En ole edes kertonut hänen nimeään!
Hänen nimensä on John Wade Prentice.
–Eikö olekin ihana nimi? –John Wade...
Minusta tulee Joanna Prentice.
Mutta äiti...
On eräs toinenkin asia–
–josta John on ollut hyvin huolissaan.
Hän on pelännyt, että sinä ja isä pahastutte...
Jo oli aikakin! Ihmettelin, minne olet jäänyt.
Äiti... Tässä on John.
Toh–toh–tohtori Prentice...
On oikein hauska tutustua teihin.
Hauska tutustua, mrs Drayton.
–Joanna on kai kertonut uutiset. –Hän on...
...kertonut hyvin paljon ja hyvin nopeasti.
Hän ei vielä osaa tunnistaa, milloin punastun.
Siitä voi tulla pulma.
Olen koulutukseltani lääkäri, joten voinen sanoa–
–että teidän pitäisi istua.
Hän luulee, että sinä pyörryt, koska hän on musta.
Tuota...enpä usko, että pyörryn.
Mutta taidan kuitenkin istuutua.
Emmekö voisi kaikki istuutua?
Tuota, minä...
Ei kai haittaa, jos sanon "hyvänen aika"?
Hyvänen aika.
Haittaako, että hän sanoo "hyvänen aika"?
–Kerroitko? Mitä he sanoivat? –Että tämä kuulostaa vakavalta.
He kysyivät, oletko kaunis.
He sanoivat, että tämä oli yllätys. Myönsin sen.
Mitä he sanoivat, kun en ole värillinen?
En halunnut sanoa sitä puhelimessa. Monet tulevat järkyttymään meistä.
Ymmärrän, mitä tarkoitatte.
Tillie on tehnyt voileipiä. Mennään ulos.
–Tulkaa, tohtori Prentice. –Selitän kaiken hetkessä.
John oli luennoimassa yliopistossa, ja me tapasimme juhlissa.
Myöhemmin menimme ajelulle, ja sitten olimme yhdessä joka päivä!
Johnin piti lentää Los Angelesiin vanhempiensa luokse.
He asuvat siellä.
Kiitos, Tillie.
Maista tällaista. Ne ovat hyviä.
–Haluatko kahvia? –En, kiitos.
–Tietääkö isäsi, että olet kotona? –Ajattelin soittaa hänelle.
Hän tulee pian. Hän lähtee pelaamaan golfia isä Ryanin kanssa.
Sitten hän tapaa myös Johnin!
John lentää illalla New Yorkiin tapaamaan tuttuaan.
Ja huomenna hän lentää Geneveen kolmeksi kuukaudeksi.
Minä lennän sinne ensi viikolla, ja menemme naimisiin.
–Siinä oli koko tilanne. –Pähkinänkuoressa.
Hän tosin uskoo, että meille koituu ongelmia, koska hän on musta.
Olen sanonut, ettette te välitä siitä tippaakaan–
–mutta hän ei usko minua! Siksi tulimme tänne.
Ja siksi hän tarkkailee sinua, vaikka yrittääkin salata sen.
Hän on aivan oikeassa. Teitä olisi pitänyt hieman valmistella.
Voisit sanoa isällesi vain, että tapasimme Havaijilla.
–Hän voisi totutella tähän. –Pitäähän hänelle kertoa!
Teidän on parasta päättää, sillä kuulen hänen autonsa äänen.
Mr Matt? Nyt on helvetti valloillaan!
–Hajosiko jätemylly taas? –Ei, mutta varoitin teitä.
–Missä Christina on? –Terassilla Joeyn kanssa.
–Ja siellä on myös "tohtori" Prentice! –Tohtori? Mitä nyt?
Mitä on tapahtunut? Joey!
–Nyt hän tulee. –Isä! Mitä kuuluu?
–Tillie puhui lääkäristä. –Tässä on tohtori John Wade Prentice.
–Tässä on isäni. –Hauska tavata.
–Mikä on hätänä? –Tulin vain kotiin aikaisemmin.
Tohtori Prentice ja minä tutustuimme Havaijilla.
Vai niin! Istukaa.
–Tillie sanoi, että... –Hän käyttäytyy oudosti.
–Haluatko kupin kahvia? –Ei, menen pelaamaan golfia.
–Mikä sinun on? Paleletko? –En, kultaseni. Minä...
Tohtori... Teettekö töitä San Franciscossa? Istukaa.
En, olen täällä vain tämän päivän.
Missä vastaanottonne on? Havaijillako?
En pidä vastaanottoa. Olen tehnyt töitä Afrikassa viime vuosina.
–Kuulostaa kiinnostavalta. –Tohtori Prentice on kiinnostava.
Niin varmaankin. Minun pitää lähteä.
–Etkö voisi jäädä vielä puhumaan? –En halua myöhästyä.
–Näemmekö myöhemmin, tohtori? –Näette kyllä.
–Tohtori Prentice jää päivälliselle. –Voitte kertoa Afrikasta.
Kerrottavaa onkin paljon, eikö niin, äiti?
Nähdään sitten myöhemmin!
Mistä hitosta oikein on kyse?
–Tässä ei ole järkeä. –Minähän sanoin.
Mitä sanoit? Ellet selitä tätä minulle heti...
–Minä voin selittää. –Voitteko? Antaa sitten kuulua.
Syy on kokonaan minun.
Meillä on eräänlainen ongelma.
En vain tavannut Joannaa Havaijilla. Olimme paljon yhdessä.
Koko ajan tapaamisemme jälkeen.
Ja... Meillä on tämä ongelma.
Minä rakastuin tyttäreenne.
Ja niin uskomatonta kuin se onkin, hänkin rakastui minuun.
Lensimme tänne kysymään–
–onko teillä mitään sitä vastaan, että menemme naimisiin.
Joanna kertoi kaiken heti äidilleen, ja minä uskoin tyhmästi–
–että asian voisi esittää jotenkin hienovaraisemmin.
–Saat meidät hermostumaan. –Saanko?
En halua hermostuttaa ketään. Hermostutko sinä, Chris?
Istukaa, ennen kuin minä hermostun.
Haluaisiko joku kupillisen kahvia?
Mitä hän sanoi, kun Joanna kertoi asian? Vastustiko hän sitä?
–Ei vielä. Aikaa on ollut vähän. –Miten niin vastusti?
Tiedän, että tämä tapahtui äkkiä ja yllättäen.
En kuvitellut, että rakastuisin mustaan, mutta niin vain kävi.
En luopuisi hänestä, vaikka olisit Alabaman kuvernööri.
Siis vaikka äiti olisi.
Kerro Johnille, jos vastustat tätä, ja sitten voit mennä golfaamaan.
Mitä odotat minun sanovan?
Minun täytyy ajatella asiaa. On totta, että teillä on ongelma.
Minun pitää miettiä mielipidettäni. Kuulostaako järkevältä?
Se on järkevää mutta ei kovin käytännöllistä.
Katsohan, Matt, meillä on ihan erityinen ongelma.
Lennän illalla New Yorkiin ja huomenna Sveitsiin.
Ja Joey on suunnitellut, että hänkin lentää Geneveen–
–jossa heidät vihitään parin viikon kuluttua.
–Miksi moinen hoppu?! –Me haluamme naimisiin.
Ellette te vastusta sitä, miksi tuhlaisimme aikaa?
Tarkoitatko–
–että haluat kuulla tänään, mitä mieltä me olemme?
Haluamme, että sinä ja äiti sanotte suoraan, ettette vastusta asiaa–
–ja että avioliitollamme on teidän siunauksenne.
–Aiotko mennä pelaamaan vai et? –En.
Peruutan sen. Suokaa anteeksi.
–Tuo on isäni. Pidätkö hänestä? –En tiedä. Pitääkö hän minusta?
Kun hän pitää pokkansa, kukaan ei lue hänen ajatuksiaan, paitsi äiti.
Hän ei pidä meistä kenestäkään juuri nyt! Anna Johnille kahvia.
Hän on kaunis. Hän on jopa kauniimpi kuin sinä.
Edie? On kaksi tehtävää, ja molemmilla on kiire.
Soita isä Ryanille ja peruuta pelimme.
Sano, että minulla on ongelmia kotona.
Soita sitten kirjastoon ja kysy tietoja John Wade Prenticestä.
Hän on lääkäri, noin 35–vuotias.
Hän on värillinen.
Ellei sieltä löydy mitään, soita lääkäriliittoon.
Hanki kaikki tiedot. Soita minulle.
–Tuo ei kai ole tarpeen. –Ei siitä ole haittaakaan.
Hän oli luennoimassa Havaijin yliopistossa!
Oletko ikinä ajatellut, että näin saattaisi käydä?
–En. –Minäkään en ole ajatellut niin.
–Mitä mieltä sinä olet? –En tiedä.
Olin ensin järkyttynyt, ja olen kai vieläkin.
Mutta he ovat tosissaan. He tietävät, mitä tekevät.
He tarkoittavat, mitä sanovat, mutta he eivät tiedä, mitä tekevät!
–En kai häiritse? –Et tietenkään, John. Tule sisään.
–Haluaisin puhua hetken kanssanne. –Tietysti. Tulkaa sisään.
Haluan teidän tietävän erään asian. Olen tehnyt päätöksen.
–Joanna ei tiedä siitä mitään. –Mistä on kysymys?
Joanna uskoo, että hän on sitoutunut liittoomme.
Emme ole kuitenkaan sitoutuneet mihinkään. Mitään ei ole päätetty.
Joanna sanoi, että avioidutte meistä riippumatta.
Se ei pidä paikkaansa.
Ellette hyväksy asiaa varauksetta, avioliittoa ei solmita.
Miksi, John? Miksi olet päättänyt näin?
Kaikki tapahtui niin nopeasti, että olen itsekin ihmeissäni.
Pari viikkoa sitten en olisi uskonut tällaiseen.
Mutta en ollut silloin vielä tavannut Joannaa.
Hän ei muistuta ketään, jonka olen aiemmin tuntenut.
Ihonvärillä ei ole hänelle merkitystä.
Hänen mielestään välillämme ei ole mitään eroa!
Mutta tällä hetkellä minulla on jo tarpeeksi ongelmia.
En halua naimisiin, jos se merkitsee erityisiä ongelmia–
–niiden ongelmien lisäksi, joihin varmasti törmäämme.
Mitä tarkoitatte "erityisillä ongelmilla"?
Teidän asennettanne, mr Drayton.
Ja teidän, mrs Drayton.
Joannalla on läheiset välit teihin.
Jos avioliittomme vahingoittaisi suhteitanne, hän ei kestäisi sitä.
En osaisi hoitaa sitä tilannetta. En haluaisi edes yrittää.
Olen iloinen, että kerroitte tämän.
Älkää käsittäkö väärin. Rakastan tytärtänne.
Teen kaikkeni, että hänen onnensa säilyisi.
Mutta ilman teidän tukeanne suhteemme ei ole järkevä.
Siksi pyydän, että kerrotte selkeästi, mikä kantanne tulee olemaan.
Ymmärrän täysin, tohtori. Tuohan on melkein uhkavaatimus.
Ei aivan, mr Drayton.
Teidän tarvitsee vain sanoa "hyvästi".
Siinä oli kaikki. Kiitos, että annoitte minun sanoa sanottavani.
No? Tuntuuko sinusta vielä, että hänen taustansa pitää tutkia?
Hän on oikeassa Joeysta, eikö olekin?
Ja luojan kiitos, että hän on oikeassa.
Joey on juuri sellainen kuin millaiseksi hänet kasvatimme!
Vastasimme kysymyksiin ja opetimme, että on väärin uskoa–
–että valkoiset olisivat mustia ylempänä.
Tai minkä värisiä tahansa... Niin uskovat olivat väärässä.
He olivat joskus ilkeitä, yleensä tyhmiä, mutta aina väärässä.
Niin me sanoimme. Ja kun sanoimme sen–
–emme lisänneet: "Mutta älä ikinä rakastu värilliseen mieheen."
–Täällä on Edie. Kerronko kaiken? –Mitä tiedät?
Hän on tärkeä mies.
Syntyi Los Angelesissa 1930, valmistui Johns Hopkinsista 1954.
Opetti Yalessa –55, kolme vuotta professorina Lontoossa–
–kolme vuotta WHO:n apulaisjohtajana.
Hän on tehnyt kaksi oppikirjaa ja useita tutkielmia.
Vaimo Elizabeth Bowers, poika John Wade.
Molemmat kuolivat onnettomuudessa 1959.
–Kerronko lisää? –Tuo riittää. Kiitos, Edie.
–Miksi tässä on rahaa? –Hän soitti vanhemmilleen.
Hän ei ilmeisesti soita toisten laskuun.
Ymmärrän, miksi hän ei kertonut itsestään. Kuka häntä uskoisi?
–Anteeksi? –Rakastaa, ei rakasta...
Eivätkö he olekin juuri sellaisia kuin kerroin?
He ovat hienoja ihmisiä.
Saanko kertoa yhden asian? Olen jännittänyt koko viikon.
–Ei voi olla totta! –Pelkäsin heidän ensireaktiotaan.
Ajattelin, että saattaisin ensi kertaa pettyä heihin.
Sinä olet oikea huijari!
Hän on aina ollut onnellinen ihminen.
Hän nauroi ääneen jo alle puolivuotiaana.
Hän oli onnellinen vauvana, pikkutyttönä ja koululaisena.
Mutta en usko, että olen ikinä nähnyt häntä näin onnellisena.
Ja minun on pakko olla onnellinen hänen puolestaan, Matt.
Ja niin minä olenkin.
Minä olen onnellinen hänen puolestaan.
Olen ylpeä siitä, että me teimme hänet.
Ja mitä hyvänsä tapahtuukin, olen iloinen siitä, että Joey on Joey.
Mitä kuuluu? Paistatteko pihvejä?
Siinähän hän on! Mitä sinulle kuuluu?
–Veisitkö minut kaupunkiin? –Tottahan toki!
–Toivottavasti liha on nyt hyvää. –Minä vain toimitan sen.
Käskit muistuttaa, että avaisit viinin.
Kansalaisoikeudet ovat hyvä asia. Tämä on ihan muuta.
Menin terassille. En ikinä unohda, miten kaunista siellä oli!
Oli pimeää, ja kuu oli nousemassa.
En nähnyt häntä, koska katselin näkymää, mutta hän oli siellä.
Yhtäkkiä hän liikahti, ja minä hyppäsin ilmaan!
Hän vain seisoi ja katseli minua ja jotenkin...
–Poltat paitasi. –Hän vain hymyili.
"Hei", minä sanoin. "Kuka te olette?"
Minä luulen, että hän piti minua... viehättävänä.
Lopulta hän sanoi: "Luuletko, että sillä on jotain väliä?"
–Se on hullua, mutta 20... –Minä silitän.
20 minuuttia myöhemmin olin rakastunut häneen.
Äiti, kauanko kesti, kun sinä rakastuit isään?
Ei sentään ainakaan 20 minuuttia!
Onko se tosiaan totta? Voi äiti...
Mietin erästä asiaa. Miten pitkälle sinä ja... Ei, en kysykään sitä.
Tarkoitatko, olemmeko olleet sängyssä?
Saat kysyä sitä. Emme ole olleet.
Hän ei halunnut. Hän ei epäile tunteitani, mutta hän ei halunnut.
Poltat paitani. Hän on pelännyt, että minä haavoittuisin.
He puhuvat vieläkin. Eivätkö he ole jo sanoneet kaikkea?
Eikö heillä muka ole erityistä rytmitajua?
–Niin minä väitän. –Mutta senhän voi nähdä.
Televisiossa näytetään nuorten tanssia. Värilliset ovat parempia.
Siihen on selitys. Se on meidän tanssimme ja meidän musiikkimme.
Te voitte tanssia watusia, mutta me olemme watuseja.
Urheilutoimittajani sanoi joskus, etteivät mustat opi baseballia.
Nyt Willie Mays voisi vaikka ryhtyä pormestariksi.
Minua taas ei valittaisi edes rankkuriksi.
Te ette halua rankkuriksi enempää kuin hänkään haluaa pormestariksi.
Ei, luulen sen olevan oikein.
Olemme puhuneet monista asioista mutta yhdestä asiasta emme.
Oletteko ajatelleet, millaisia vaikeuksia lapsenne kohtaavat?
Vaikeuksia tulee. Ilman lapsia ei kuitenkaan ole avioliittoa.
Onko Joey samaa mieltä?
Hän uskoo, että kaikista lapsistamme tulee presidenttejä.
Te teitte hänet. Minä vain tapasin hänet Havaijilla.
Mitä mieltä te olette tästä ongelmasta?
Tyttärenne on liian optimistinen.
Minulle riittäisivät ministerit.
Pidättekö minua raukkana, jos sanon–
–että varmuudestanne huolimatta olen peloissani?
Ei, en pidä. Mutta eihän sitä koskaan tiedä, asiat muuttuvat.
Ne eivät muutu muualla aivan näin nopeasti kuin täällä. Sanokaapa...
Eikö tämä nopean päätöksen vaatiminen ole hieman epäreilua?
Olen tavallaan samaa mieltä.
Mutta ei ollut minun ajatukseni toimia näin nopeasti.
Tyttärenne sanoi: "Ongelmia ei ole."
"Isä on liberaali, hän on aina taistellut rotusyrjintää vastaan."
"Vanhempani ottavat sinut avosylin vastaan!"
Ja minä sanoin: "Haluan todella tavata heidät."
John! Sinulle soitetaan Los Angelesista!
Voitte puhua työhuoneessani.
–Haloo? –Tohtori Prentice?
–Oletko siellä, pikku John? –Hei, isä. Soittiko Graves?
Ei, en soita siksi. Keksin vain idean.
Sopisiko, jos lentäisimme sinne? Tulisimme puoli seitsemältä.
–Ajattelin kutsua teidät syömään. –Käske heidän tulla tänne.
–Syömme hänen kotonaan. –Kutsu heidät päivälliselle!
–Onko tyttö siinä vieressä? –On. Et ole kysynyt äidiltäsi.
Mr Prentice, tulisitteko mrs Prenticen kanssa päivälliselle?
–Älä sekaannu tähän! –Kuka siellä on?
Hän haluaa tavata meidät, ja me haluamme tavata hänet.
–Nähdään puoli seitsemältä. –Ei, ei...
Äitisi sanoo olevansa tyytyväinen. Kyllä poika sen tietää!
–Nähdään myöhemmin. Hei sitten. –Isä...
Mikä sinua vaivaa?
Äiti! Johnin isä ja äiti tulevat päivälliselle.
–Sehän on hienoa. –Lentokone tulee puoli seitsemältä.
Hyvä. Kerrothan Tillielle.
Joanna, minähän sanoin, että vanhempani...
–He luulevat sinua mustaksi. –Mikset kertonut heille?
Ei sen ole väliä. Eivätkö he muuten tulisi?
Soita ja kerro heille. Se selviää kuitenkin lentoasemalla.
Minä menen sinne yksin. Ehdin selittää...
–Minun pitää selittää! –Miksi dramatisoit kaiken?
Tapaamme Peterin ja Judithin puoli kuudelta. Ehdimme juuri asemalle.
Judith on paras ystäväni, ja hänen on saatava tavata sinut!
Kertoiko tohtori suunnitelmastaan? En ole ennen kuullut moista.
He vievät lääketieteellisen korkeakoulun rekoilla Afrikkaan–
–valitsevat satoja älykkäitä nuoria ja kouluttavat heidät.
He kaikki erikoistuvat. Jokaiselle opetetaan jokin yksi asia–
–vaikkapa haavan ompeleminen tai synnytyslääkärin työ.
He menevät paikkoihin, joissa ei ole edes kuultu lääkäreistä.
Mietipä sitä! Tuhat koulutettua nuorta–
–voi pelastaa miljoonia henkiä vuodessa.
Hän näyttää tehneen sinuun vaikutuksen, Matt.
Kysyin, miten hän on päässyt jo nyt noin pitkälle.
Hän sanoi saaneensa parhaat tilaisuudet.
Ihmiset eivät halua vaikuttaa ennakkoluuloisilta!
–En löydä hänestä mitään vikaa. –Yritätkö löytää?
En tietenkään! Hänen isänsä on postinkantaja. Hän on eläkkeellä.
Mitenhän värillinen postinkantaja–
–sai aikaan niin hienon pojan?
Saat tietää sen illalla.
–Arvaa, kuka tulee päivälliselle. –Kuka?
Tarkoitatko... Hänen vanhempansako?!
–Hetkinen. Kenen ajatus se oli? –Joey kutsui heidät.
Hän haluaa painostaa meitä.
Ensin avioliitto vaati lupamme. Sitten saimme päivän aikaa.
Nyt joudumme viihdyttämään vieraita ihmisiä. Mistä oikein on kysymys?!
Älä katso noita vauvakuvia! Tuo otettiin Klostersissa.
Minä avaan, Tillie!
Isä Ryan! Hauska nähdä teitä.
Päivää. Mitä teet täällä? Sinunhan pitäisi olla Havaijilla.
Ja mikä ongelma sai isäsi jänistämään golfottelusta?
Isä Ryan, tässä on tohtori John Prentice.
Tapasimme Havaijilla ja aiomme mennä naimisiin.
Tarkoitat varmasti, että avioidutte keskenänne.
–Sittenhän te olette ongelma! –Niin, pelkään pahoin.
–Mikseivät vanhempasi kertoneet? –He eivät tienneet. Tulimme tänään.
Anteeksi, unohdin kertoa Tillielle erään asian.
Oletan, että tämä kaikki on tapahtunut hyvin nopeasti.
–Oletteko ehtineet harkita asiaa? –Emme.
–Montako pihviä tilasit? –Neljä, koska niin käskettiin.
Tilaa vielä kaksi. Tohtorin vanhemmat tulevat.
–Tulevatko vanhemmat tänne?! –Juuri niin.
Pihvit voi lähettää tänne taksilla.
Tämä muuttuu koko ajan hullummaksi.
Minähän tiedänkin teidät!
Luin artikkelin lehdestä. Haluaisinkin puhua siitä.
Tämä mieshän on tärkeä. Oletko tietoinen siitä?
Hänen vaimonaan minustakin tulee tärkeä.
Niin, se pitänee paikkansa. Missä golfmestari on?
–Isä ja äiti ovat puutarhassa. –Jatkakaa vain. Pallo tulee!
Hän on läheinen ystävä. Emme tosin ole katolilaisia.
Hän, isä ja äiti ovat olleet yhdessä komiteoissa ja muissa.
Hän on hieno mies, ja me rakastamme häntä.
Olet uskomaton, Mike. Sinähän nuorenet hetki hetkeltä!
–Oletko...? –Tapasin hänet juuri. Komea poika.
Pikku Joey säteilee. Sydäntä lämmittää katsella häntä.
–Etkö ole hieman järkyttynyt? –Miksi ihmeessä olisin?
Olen törmännyt moniin seka–avioliittoihin.
Ne tuntuvat yleensä toimivan hyvin. En tiedä syytä.
Ehkä ne vaativat erityistä vaivannäköä–
–ja enemmän harkintaa ja tunnetta kuin useimmat liitot nykyään.
–Voisiko se johtua siitä? –Voisi hyvinkin!
Kiitos sanoistasi. Se on kaunis ajatus. Sinulla niitä riittää.
Se johtuu ammatistani.
Mikäs tätä heppua vaivaa? Ei kai asia paina sinua?
Mieshän on aika kuuluisa.
Hän on tehnyt hienoa työtä Aasiassa ja jossain päin Afrikkaa.
Äiti! Hilary on täällä. Hän haluaa tavata sinut.
Anteeksi. Kerro lisää kauniita ajatuksia tälle hepulle.
Kiitos. Älkää nyt ajatelko, että utelen asioita–
–mutta olen luonnollisesti utelias.
Tohtori Prentice ja minä menemme naimisiin.
Niinkö? En tiennytkään. Christina ei ole kertonut asiasta.
Hän ei tiennyt. Tämä oli yllätys hänellekin.
Niin varmaan olikin...
Joey kertoi, että on aihetta onnitella, etkä sinä edes tiennyt!
Mikä on hätänä, Hilary? Mikä toi sinut tänne asti?
–Mr Cazelet soitti tauluista. –Niin tosiaan. Anteeksi.
–Saatan sinut autollesi. –Nähdään taas.
Tohtori Prentice lähtee jo tänään, ja Joey seuraa parin viikon päästä.
Siinä tapauksessa toivotan paljon onnea!
Tule, Hilary.
Christina! Kauheaa, mikä järkytys tämä on.
Aavistin jotain, mutta tämä! Mitä teet? Lapsihan on täysi–ikäinen.
Niin, hän on 23–vuotias. Mikset vain soittanut Cazeletista?
Minun täytyy tunnustaa, että olin utelias.
Ei ole Joeyn tapaista toimia näin kamalan typerästi!
–Miten sinä kärsitkään! –Älä ole suotta huolissasi siitä.
Annan ohjeita: Aja suoraan galleriaan. Käynnistä moottori.
Pyydä Jenniferiä hoitamaan galleriaa.
Hän voi soittaa ja kysyä neuvoja.
Mene sitten toimistoon ja kirjoita šekki 5 000 dollarin summalle.
Poista sitten huolellisesti galleriasta kaikki–
–mikä saattaisi muistuttaa sinusta.
Myös se keltainen hökötys, jossa on siniset lamput.
Ota sitten se 5 000 dollarin sekki, jonka ansaitset–
–ja häivy pysyvästi. Kyse ei ole siitä, etten haluaisi tuntea sinua–
–mutta me emme taida olla sellaisia ihmisiä, joita voisit tapailla.
Älä sano mitään, Hilary, ala vain mennä.
Jos tuo poika olisi hoitanut asiat oikein, et olisi tavannut minua.
Mutta hän rakastui pomonalaiseen tyttöön!
Äiti! Tiedätkö, mitä Hilary teki? Hän oli inhottava.
Toivon melkein, että erottaisit hänet!
Joey! Miten voit olla noin kova?
Hän on toisinaan häikäilemätön. Hän tulee siinä isäänsä.
He tarvitsevat kaiken tukesi.
He törmäävät erityisiin vaikeuksiin...
–Christina. –Älä suotta nouse.
He tietävät sen tietysti. He ovat vakavia ja älykkäitä.
Ja jos he tietävät, mitä on edessä, ja haluavat silti toisensa–
–he ilmeisesti rakastavat toisiaan.
Ihmiset, jotka rakastavat toisiaan niin paljon, ansaitsevat onnea.
Enpä tiedä, Mike. Minusta tuntuu, että he eivät selviä.
–Koko juttu on mahdoton. –Vai niin, siltäkö sinusta tuntuu?
Sinä pyristelet siis vastaan.
On mielenkiintoista ja aika huvittavaa–
–kun näkee tekoliberaalin kohtaavan periaatteensa.
Olenkin aina uskonut, että liberaalin julkisivusi takana–
–on kiihkoilija, joka pyrkii esiin.
Painu helvettiin. Teikäläisethän uskovat siihen vieläkin.
Minun pitääkin lähteä.
Ehdin vielä pelastaa pari sielua ennen ruoka–aikaa.
Mutta voisin kyllä syödä päivällistä kanssanne...
Tule toki kello 19.30. Tohtorin perhe lentää tänne Los Angelesista.
Tehän tarvitsette minua! Muuten teitä on vähemmän kuin mustia.
Kiitoksia, ystäväiseni.
Tulen puoli kahdeksalta.
Mitä Beatles taas lauloikaan? "Kaikki järjestyy..."
–Äiti teki sen. Onko se näköinen? –Ilme on vähän synkkä.
Älkää antako minun häiritä.
–Kutsutin itseni päivälliselle. –Onpa hauskaa, että tulette.
Oli todella ilo tavata teidät. Nähdään illalla.
Tiedättekö mitä? Te kaksi teette minut erityisen onnelliseksi!
Menen kertomaan Tillielle. Hän lentää kai kattoon.
Tuoreimmat uutiset: arvaa, kuka nyt tulee päivälliselle.
Pastori Martin Luther King?
Melkein, isä Ryan tulee. Leivo toinen piirakka. Hän pitää niistä.
Onko iso vierashuone kunnossa? Tohtori Prentice haluaa suihkuun.
–Haluaako? –Haluaa.
Joeylla on oikeus tehdä niin kuin haluaa.
–Viis siitä. Tohtori sanoi... –Tiedän, mitä tohtori sanoi.
Voimmeko mennä ajelulle? Mitä muut tekevät?
He tapaavat Peterin ja Judithin ja menevät sitten lentoasemalle.
Tule nyt jo!
Mitä tapahtui juristi Homerille? Luulin, että Joey piti hänestä.
Tohtori Prentice vain tapahtui Joeylle.
Viime jouluna hän sanoi, että Homerilla on sisäradan etu!
Eikö tuolta saa hyvää jäätelöä?
–Kello on yli viisi, pilaat... –Ei jäätelöstä voi olla haittaa!
Kun söin viimeksi jäätelöä–
–pidin kovasti sen mausta. En muista, mitä se oli.
–Haen listan. –Tiedät varmaan, mitä se oli.
Daiquiri, hunaja, kookos, mantelikola, mokka, pähkinävoi...
–Se taisi olla toinen paikka. –Boysenmarjasorbetti?
Sitä se oli! Olen varma siitä. Boysenmarjasorbetti.
–Otan ison. Otatko sinä? –Mustaa kahvia.
Yksi iso boysenmarjasorbetti ja yksi kahvi. Kiitos.
Tiedätkö, Matt... Luulen, että Mike oli oikeassa. Joey on onnekas.
Johnin työ on niin tärkeää, että hän voi auttaa siinä ja jakaa sen.
Se on vaimolle kaikkein parasta.
Meillä on aina ollut ihanaa, mutta tiedätkö, mikä oli parasta aikaa?
Se oli alussa, kun teit kovasti töitä, olit huolissasi ja pelkäsit.
Toisinaan minusta tuntui... tai tiesin, että minusta oli apua.
Se oli minulle kaikkein parasta aikaa.
Yksi musta kahvi...
–...ja yksi boysenmarjasorbetti. –Kiitos.
Tämä ei ole sitä. En ole syönyt tätä ikinä ennen!
Tämä ei ole hullumpaa. Minä pidän tästä.
Tuoreita boysenmarjoja...
–Niin, sir? –Tämä ei ole sitä, mitä tarkoitin.
Mutta tämä on oikein hyvää. Pidän tästä.
–Päivää, miss Binks. –Minulla on sinulle asiaa!
Mitä sinä oikeastaan hommaat?
En hommaa mitään. Etsin itselleni vaimoa.
Niin varmaan! Vastaapa tähän:
–Minkä sortin tohtori oikein olet? –Ehkäpä konitohtori.
Sitä yritetään olla oikein hauskoja!
Minäpä kerron jotain. Voit huijata Joeya, mutta et huijaa minua!
Olet niitä lipeväkielisiä neekereitä–
–jotka haluavat omia kaiken ja hokevat "mustaa voimaa".
Olen hoitanut tyttöä vauvasta asti, eikä hänelle tehdä pahaa!
Minä pidän sinua silmällä! Tuliko selväksi?
Jos tuotat hankaluuksia, näytän sinulle "mustaa voimaa"!
Et ole edes kovin hyvännäköinen!
Se oli hyvää. Jos tulen uudestaan, muistuta minua boysenmarjoista.
Minä teen sen. Kiitos.
–Viedäänkö sitä jälkiruoaksi? –Ei, Tillie on leiponut piirakoita.
Senkin typerä idiootti!
–Etkö voi katsoa, mihin ajat? –En nähnyt noin matalaa autoa.
Tietenkään et nähnyt minua! Et edes katsonut!
–Katso nyt! –Syy oli minun. Vakuutukseni...
Viis vakuutuksesta! Tuo vaati kolmen kuukauden työn!
–Mitä sen korjaaminen maksaa? –30 tai 40 dollaria!
Näittekö? Tämä äijä kuuluisi vanhainkotiin.
Tässä on 50 dollaria, osta uusi auto!
Jotkut äijät ovat höperöitä!
Typerä äijä... Tuo pitäisi kieltää lailla!
Mitä hiittä tämä on? Kaupungissa on vain 12 prosenttia värillisiä–
–mutta en voi edes syödä jäätelöä törmäämättä yhteen heistä!
Olen niin iloinen puolestasi, ja kaikki tapahtui niin nopeasti!
Peter ja minä jahkailimme kolme vuotta, ja asuimme sentään yhdessä!
–Johnille ja Joeylle. –Hän kutsuu minua vain Joannaksi.
–Alan pitää siitä. –Johnille ja Joannalle.
Sinulla on onnea Joeyn... Joannan vanhempien suhteen.
Usko pois, Matt Drayton on tärkeä mies tässä kaupungissa.
–Niin, Guardian on hyvä lehti. –Hän on luonut sen.
Matt Drayton on ottanut kantaa kaikkiin asioihin.
–Milloin lähdet? –Kunhan saan asiat järjestettyä.
Mikset lennä yhdessä Johnin kanssa?
John, miksi en lennä yhdessä sinun kanssasi?
–Passi sinulla on. Entä vaatteet? –Voin ostaa niitä sieltä.
Miksi lähtisitte erikseen, kun voitte lähteä yhdessäkin?
–Miksette lähde molemmat tänään? –Miksipä ei?
He tulevat tunnin päästä, ja tohtorin kone lähtee kello 22.45.
Sinun on pakko kertoa heille, mitä mieltä olet!
En voi yhdessä päivässä päättää sellaista asiaa.
Se on todella tyhmää. Mutta tämän sanon:
En aio teeskennellä, että olen iloinen asiasta, koska en ole!
Jos tohtorin päätös riippuu siitä, se on sääli!
Ajattelen ainoastaan Joeyn etua.
En vastusta miestä–
–mutta hän oli vastuuton antaessaan tämän tapahtua.
Nyt minun pitäisi iloita, vaikka tiedän, että heidän käy huonosti!
Valitan, mutta siltä minusta tuntuu! Tiedän, miten reagoit.
Olet niin täynnä Joeyn innostusta–
–ettet toimi hänen hyväkseen.
Niin, äiti. Mutta ei ole mitään syytä, miksi en lähtisi tänään.
Passini on kunnossa, eikä pakkaamiseen kulu tuntiakaan.
Ja voin olla hänen kanssaan yhdessä koko ajan!
Nyt he tulivat, äiti. Näen heidät. He näyttävät mukavilta.
Hänen äitinsä näyttää ihanalta! Kerrothan isälle?
Minun olisi pitänyt soittaa uudestaan, koska on eräs asia...
Minun oli tarkoitus kirjoittaa siitä.
On eräs asia, jota en kertonut.
Pelkään, että järkytytte siitä.
Tajuatte kai, mitä tarkoitan. Tässä on Joanna Drayton.
–Nämä ovat vanhempani. –Olen niin iloinen, mrs Prentice!
Miss...Drayton?
Mr Prentice, on ilo tavata teidät.
Voin selittää. En osaa kuvitellakaan, mitä ajattelette!
Mutta me voimme selittää.
–Voitteko? –Totta kai voimme.
Onko teillä matkalaukkuja?
Tietysti teillä on! Haetaan ne sitten.
Äiti...
–Mitä vanhempasi sanoivat? –Äiti lupasi kertoa isälle.
–Tänäänkö?! –Sinun on syytä tietää.
Se ei tule kysymykseenkään.
En voisi toimia niin kuin sinä, joten en tajua, miten teet sen.
Et voi särkeä heidän sydäntään ja istua sitten pöytään.
Tajuan sen! Puhun tohtorin kanssa päivällisen jälkeen.
Kerron hänelle, mitä mieltä olen.
En aio kiistellä. En voi sanoa mitään, mitä et jo tietäisi.
Mutta tajuathan, että olet väärässä. Teet elämäsi virheen.
Tulet katumaan sitä katkerasti koko loppuikäsi!
Sinä erehdyt! Ajattelen Joeyn parasta, ja tohtorikin tietää sen.
Vielä eräs asia. Ihmettelen, ettet ole tajunnut sitä.
Tohtori hyväksyy sinun kantasi, koska hän lupasi sinulle niin.
Mutta Joey ei hyväksy. Teet virheen, kun aliarvioit tytärtäsi.
Hän tappelee sinua ja kaikkia perustelujasi vastaan.
Ja vielä eräs asia.
En olisi uskonut, että ikinä sanoisin tätä.
Kun hän tappelee sinua vastaan, minä olen hänen puolellaan.
En olisi ikinä uskonut, että kuulisin sinun sanovan noin.
–Haenko toisen lasillisen? –Haen sen itse.
–Kunpa olisi enemmän aikaa... –En ymmärrä...
–Mitä olit sanomassa, äiti? –Miten miss Draytonin vanhemmat...
–Sitä minäkin mietin. –Kutsukaa minua Joannaksi.
En ole ikinä nähnyt heitä niin yllättyneinä.
Suurin järkytys oli se, että naisin tuntemattoman.
En ihmettele, että he ällistyivät tästä.
Et kai ihmettele sitäkään, että me ällistyimme tästä.
Ymmärrättehän, jos sanon, että olette kuin kaksi mielipuolta!
Kaikki tapahtui niin nopeasti. Tämä on kuin rakettimatka.
Emme me suunnitelleet tällaista.
Se on vaikeaa Joannan vanhemmille ja varmaan myös teille.
Meillä on ilta aikaa, joten sanokaa, jos on huomauttamista.
Neljän tunnin päästä istumme koneessa.
En ehdi sanoa kaikkea neljässä tunnissa. Tarvitsen kahdeksan!
Sinulla on vain neljä tuntia aikaa, joten on paras puhua nopeasti!
–Christina! –Hei, mitä kuuluu?
–Anteeksi, että tulin etuajassa. –Saat synninpäästön.
En haluaisi toistaa itseäni, mutta olenko pitkään aikaan sanonut–
–että olet ihastuttavin nainen, jonka tunnen?
On olemassa synnitöntä kateutta. Tunnen sitä Mattia kohtaan.
–Mitä haluaisit juoda? –Ottaisin viskiä, mutta...
–Juommeko viiniä? –Juomme.
Otan kuitenkin tilkan viskiä. Laita siihen puolet soodavettä.
Kiitos.
Hyvänen aika, mikä on hätänä?
Me olemme pulassa.
Mike... Olemme hirveässä pulassa!
John sanoi, ettei hän mene naimisiin Joeyn kanssa–
–ellemme hyväksy liittoa täysin varauksetta.
Joey ei tiedä siitä. Nyt hän on päättänyt lähteä Johnin mukana.
He ovat tulossa Johnin vanhempien kanssa–
–eivätkä tiedä, että Matt on päättänyt...
Matt on päättänyt, ettei hän voi hyväksyä tätä.
Se ei ole totta, se ei voi olla totta!
–Missä Matt on? –Hän pukeutuu yläkerrassa.
Hän ei ole oma itsensä, Mike.
Suo anteeksi.
Tämä on uskomatonta!
–Onko kattaus hyvä? –On, kiitos vain.
–Mitä täällä tulee tapahtumaan? –En tiedä, Tillie. En tiedä.
Aiotteko te ja mr Matt tehdä lopun tästä hullutuksesta?
En halua tehdä loppua mistään.
Hän on hieno mies, ihana mies, ja Joey rakastaa häntä kovasti.
–Eikä se ole mitään hullutusta. –Minäpä sanon teille...
Kun kuuntelen teitä, en tajua enää mistään mitään!
Kukaan ei tajua enää mistään mitään!
Ei, en minä ajattele, että puutut asiaan.
Saamarin pesulat...
Ymmärrän kantasi, Mike. Ymmärrän kaikkien kannat.
Mutta ymmärrä sinäkin eräs asia. Minä olen joutunut nurkkaan.
En aio käyttäytyä vastuuttomasti, vaikka sanoisitte mitä!
En aio kieltää heitä menemästä naimisiin.
Mutta he eivät voi odottaa, että iloitsisin asiasta, jota kukaan...
Olet tuhoamassa hyvin onnellisen perheen kaiken onnen.
Etkö käsitä lainkaan Christinaa?
Käsitätkö sinä hänen käytöstään tänään?
Hän kannatti asiaa heti, ikään kuin ongelmia ei olisikaan!
Nuoret ovat tietoisia kaikista ongelmista.
Christina luottaa Joeyn arvostelukykyyn.
Älä viitsi!
Jos Joey toisi kotiin jonkun kikkarapään, Christina sanoisi:
"Ihanaa! Miten saamme Rose Bowlin täyteen ruusuja?"
En ole ikinä nähnyt sinua noin vihaisena.
Olenpas – silloin kun tarvitsit yhdeksän lyöntiä viheriöllä.
–Voisitko häipyä täältä? –Tiedän, miksi olet vihainen.
Et ole vihainen tohtorille, Joeylle tai Christinalle, et edes minulle.
–Olet vihainen itsellesi. –Senkin saarnaava nuija!
Olet yhtäkkiä yhden päivän aikana hämmentynyt.
En olisi ikinä voinut uskoa tätä sinusta!
Et ole oma itsesi!
Et enää tiedä, kuka olet.
Se on ongelmasi. Olet pettänyt itsesi, ja tiedät sen.
Minäkään en siedä mitä tahansa!
30 vuoden ajan olen ihaillut sinua enemmän kuin ketään. Tiedät sen.
Ja ensi kertaa niiden vuosien aikana minä säälin sinua.
Nyt riittää, piru vieköön! Voitko muka asettua asemaani?
Ellei sinulla ole jossain omia lapsia piilossa–
–miten voit tietää, miltä tämä tuntuu isästä? Et tiedä sitä!
Heillä ei ole mahdollisuutta tässä kurjassa maailmassa!
He muuttavat tätä kurjaa maailmaa, Matt.
Ehkä 50 tai 100 vuoden päästä, mutta eivät sinun elinaikanasi!
Hyvä ystävä... Toivon sydämestäni, että voisin estää sinua.
Jos olisin kymmenen vuotta nuorempi–
–taitaisin yrittää painia sinut lattiaan!
Siinä et onnistuisi ikinä!
Oliko tuo auto? Kuulitko auton äänen?
Mrs Prentice, olen Christina Drayton.
Hyvää päivää, mr Prentice!
Tulkaa sisään. Saanko takkinne ja hattunne? Ja teidän myös.
Mukavaa, että tulitte luoksemme!
–Mitä isä sanoi? Järkyttyikö hän? –Olihan se yllätys.
–Haluaako hän puhua kanssani? –Haluaa varmaan – myöhemmin.
–Saanko tarjota jotain juotavaa? –Otan sherryä. Onpa kaunis huone!
Toimisitko baarimikkona? Minäkin otan sherryä. Istutaan tähän.
Mitä sinä haluat, isä? Bourboniako?
–Onpa täältä upeat näkymät. –Kiitos.
Olkaa hyvät ja istukaa.
–Sujuiko matka hyvin? –Oikein hyvin, kiitos.
Auringonlasku oli mahtava näky.
–Matka kesti vain 40 minuuttia. –Se on uskomatonta, vai mitä?
Mieheni tulee pian alas. Hän on yläkerrassa pukeutumassa.
Täällä on myös hyvä ystävämme isä Ryan. He tulevat varmaan pian.
Mrs Prentice...
–Äiti... –Ole hyvä, isä.
Oletteko te katolisia, mrs Drayton?
Ei, emme me ole, mr Prentice.
Emme ole erityisesti mitään. Isä Ryan on vain vanha ystävä.
Minun pitää puhua isäsi kanssa.
Tuolta hän tulee!
Tule tapaamaan mr ja mrs Prenticeä. Tämä on isäni.
Hyvää päivää, mrs Prentice. Hauska tutustua.
Saanen esitellä isä Ryanin. Mr ja mrs Prentice.
Hoidatteko te Johnin kanssa baaria? Otamme molemmat viskiä.
Istukaa toki. Istu, Mike.
–Sujuiko matka hyvin? –Kyllä, se sujui oikein hyvin.
Se kesti vain 40 minuuttia.
Vain 40 minuuttia Los Angelesista...
Voisitte puhua Geneven–lennosta.
John ja minä toivomme, että tulette kaikki häihin.
Haluaisitteko puhua siitä, ennen kuin menen pakkaamaan?
Ovathan he kertoneet teille suunnitelmistaan?
Eihän sitä salata, ellei aiota karata!
En tiedä, mitä mieltä te olette, mutta minusta he hosuvat liikaa.
Minä olen samaa mieltä.
–Vai niin, olette samaa mieltä. –Pitää paikkansa.
Sepä on hauska kuulla. Aloin jo kuvitella, että olen ainoa, joka...
–Mrs Prenticen pitää nähdä näkymä. –Mitä sinä höpiset? Mikä näkymä?
Menemme terassille, ennen kuin on liian kylmä. Haluatteko tulla?
Suokaa anteeksi. Ottakaa lasinne mukaan.
Mrs Prentice, oletteko puhunut kahden kesken Johnin kanssa?
En ole.
Voin kertoa, mitä on tapahtunut ja mitä pelkään kovasti tapahtuvan.
Saanko selittää tilanteen teille?
–Olkaa hyvä. –Minun pitää ensin kysyä...
Anteeksi, että puhun suoraan.
Oletteko järkyttynyt, että poikanne seurustelee valkoisen tytön kanssa?
Olen yllättynyt. Tällaista ei ole aiemmin tapahtunut.
En ole ikinä ajatellut, että tällaista voisi tapahtua.
Mutta en ole kuitenkaan järkyttynyt.
Oletteko te, mrs Drayton?
Luulen, että olin aluksi tänään iltapäivällä.
Tämä oli meillekin yllätys. Mutta nyt tiedän heidän tunteensa.
Joey on hyvin nuori, mutta hän ei ole lapsi.
Ja he ovat syvästi rakastuneita toisiinsa.
Aiotteko te kertoa–
–että te hyväksytte avioliiton mutta miehenne ei?
Siitäkö on kysymys?
Kyllä, siitä on kysymys.
Minunkaan mieheni ei hyväksy sitä.
Kunpa meillä olisi enemmän aikaa sopeutua tilanteeseen.
Mutta tässä tapauksessa aikaa ei vain ole.
Mikäli aiomme hyväksyä tätä lainkaan–
–meidän pitää luottaa siihen, että he tietävät, mitä tekevät.
Ja mrs Drayton... Minun mieheni ei kyllä tee sitä.
Kylläpä heillä riittää puhuttavaa.
Ei olisi pahitteeksi, jos mekin puhuisimme vähän.
Totta kai! Mennään työhuoneeseeni. Suokaa anteeksi.
Suokaa anteeksi...
Ottaisin toisen lasillisen, jos tekin otatte.
Minä taidan mennä pakkaamaan vähän.
Vaikka kymmeneksi vuodeksi...
Mr Drayton... En tunne teitä lainkaan enkä halua loukata teitä.
Mutta oletteko te hullu? Sanotteko, että hyväksytte tämän?
Ei, niin minä en aio sanoa.
Jos teette niin, en välitä, vaikka olettekin menestynyt kustantaja.
Te olette järjiltänne!
Voin hyvin kuvitella, mitä isäni sanoo hänelle.
Kunpa tietäisin...
Tehän puhuitte hänen kanssaan.
Mitähän mr Drayton mahtaa sanoa isälleni?
Voin sanoa yhden asian: on ikävää, että aiotte vetäytyä–
–mikäli törmäätte vastarintaan.
Joanna on ylhäällä pakkaamassa...
John, äitisi haluaa puhua kanssasi.
–Mikä sotku... Missä Joey on? –Hän on yläkerrassa.
–Kaikki on valmista, jos te olette. –Me emme ole valmiita.
Tehän olette siis oikeastaan samaa mieltä asiasta kuin minä!
Pitää paikkansa. Mutta tämä on kuitenkin onneton tilanne–
–sekä pojallenne että tyttärelleni.
Mielestäni olisi parasta, jos puhuisitte Johnille itse.
Sanoin, että jos he eivät hyväksy tätä, emme mene naimisiin.
–Minä päätin itse ehdoista. –He eivät vastusta sitä.
–Vain mr Drayton vastustaa. –Oletko varma?
Mrs Drayton lupasi jopa ajaa teidät lentokentälle.
John... Olen elänyt isäsi kanssa lähes 40 vuoden ajan.
Lisää seuraa, jos Luoja suo.
Vaikka olen tiennyt tästä tilanteesta vasta tunnin ajan–
–olen samaa mieltä kuin mrs Drayton.
Hän sanoi, ettei Joanna luovu sinusta.
Asia riippuu kai sitten siitä, miten kovasti haluat hänet.
Haluanko hänet?
Kyllä minä haluan hänet, äiti.
Tiedät, millaisia nämä kahdeksan vuotta ovat olleet.
Minusta tuntui, etten haluaisi enää ketään, mutta...
Näinä viime päivinä, kun olen ollut Joannan kanssa–
–olen taas alkanut elää. Se on mahtavaa!
Anteeksi, tohtori.
–Isänne haluaa puhua kanssanne. –Niinkö?
Hän on työhuoneessani.
Puhuin miehenne kanssa. Hän on järkyttynyt tästä.
Tiedän sen.
–Vaimonne sanoi samaa teistä. –En ole järkyttynyt.
–Tämä on hankala ongelma. –Kenen kannalta?
Teidän ja minun miehenikö? Te ratkaisette kyllä ongelmanne.
Teidän täytyy vain sanoa, että vastustatte tätä. Ongelma häipyy.
Ette kai väitä, että iloitsette tästä suhteesta?
Tänä iltana ei pidä puhua ilosta, mr Drayton. Tämä on onneton ilta.
Te kuulitte Christinan mielipiteen.
Ette kai kuvittele, että tahdon loukata kumpaakaan?
Ette, eikä miehenikään tahdo sitä.
Mutta he tulevat loukkaantumaan–
–pahemmin kuin mieheni tajuaakaan.
Ettekä tekään taida tajuta sitä.
Hän vastustaa tätä ehkä enemmän kuin minä! Kuuntele minua, poika!
En halua määrätä elämästäsi, mutta olet tekemässä pahan virheen!
Olemme aina olleet ylpeitä sinusta, mutta nyt et tiedä, mitä teet!
Kaikki tapahtui liian nopeasti, sanoit itse niin.
Sinun pitää pysähtyä ajattelemaan! Mitä ihmiset sanoisivat?
Monissa osavaltioissa rikkoisitte lakia!
Lakeja voidaan muuttaa, mutta ihmisten asenteet säilyvät!
Olet aina toiminut harkiten. Nyt menit liian pitkälle!
On minun asiani päättää siitä.
–Ole siis hiljaa ja... –Älä puhu minulle noin!
Sinulla ei ole oikeutta puhua noin. Olen tehnyt vuoksesi niin paljon.
Olet päässyt pitkälle, mutta minä raadoin koulutuksesi vuoksi!
Tiedätkö, miten pitkän matkan kannoin postia? 120 000 kilometriä.
Ja iltaisin leikkasin nurmikoita, että sinä voisit lukea läksyjä!
Ja äitisi luopui paljosta sinun vuoksesi!
Enkä tarkoita hienouksia vaan kunnollista takkia!
Ja nyt sinä aiot särkeä äitisi sydämen!
Mitä miehille tapahtuu, kun heistä tulee vanhoja?
Miksi he unohtavat kaiken?
Minä uskon, että nuo kaksi nuorta tarvitsevat toisiaan–
–yhtä paljon kuin ilmaa hengittääkseen.
Kuka tahansa voi nähdä sen heistä.
Mutta te ja minun mieheni voisitte yhtä hyvin olla sokeita.
Te näette vain, että heillä on ongelma.
Tiedättekö, mitä heille on tapahtunut, mitä he tuntevat?
Minä uskon, että miehet vanhenevat.
Ja kun...seksuaalisuus ei enää ole heille tärkeää–
–he unohtavat kaiken, he unohtavat, mitä intohimo on.
Jos olette koskaan tuntenut samaa, mitä poikani–
–tuntee tyttöänne kohtaan, olette unohtanut sen. Miehenikin on.
Tiesitte sen kerran, mutta siitä on jo kauan. Nyt ette enää tiedä.
Ja teidän vaimostanne ja minusta on merkillistä–
–että te ette edes muista sitä.
Jos te muistaisitte, miten voisitte toimia tuolla tavalla?
Viis siitä, mitä äitisi sanoo. Tämä on meidän välisemme asia!
Tuo oli ensimmäinen järkevä asia, minkä sanoit.
Olet jo sanonut sanottavasi.
Nyt saat kuunnella minua.
Sanoit, ettet halua määrätä elämästäni. Mitä sitten teet?
Puhut oikeuksistani ja siitä, mitä olen sinulle velkaa.
Sanonpa yhden asian... En ole sinulle mitään velkaa!
Kun kannoit postia pitkiä matkoja, teit vain velvollisuutesi!
Sinä hankit minut maailmaan, joten sinä olit minulle kaiken velkaa!
Minäkin olen velkaa pojalleni, jos saan pojan! Mutta et omista minua.
Et voi sanoa, milloin menen liian pitkälle.
En voi elää sinun sääntöjesi mukaan.
Et edes tiedä, kuka olen, mitä tunnen ja mitä ajattelen!
Voisin selittää sitä loppuikäsi, mutta et ymmärtäisi.
Olet 30 vuotta minua vanhempi.
Sinun sukupolvesi luulee, että mikään ei saa muuttua!
Vasta kun te kaikki olette kuolleet, vapaudumme taakastanne!
Tajuatko? Et saa olla taakkanani!
Isä...
Sinä olet minun isäni.
Minä olen poikasi. Rakastan sinua.
Olen aina rakastanut ja tulen aina rakastamaan.
Mutta sinä pidät itseäsi värillisenä miehenä.
Minä pidän itseäni miehenä.
Minun pitää nyt tehdä päätökseni.
Minun pitää tehdä se yksinäni ja kiireesti.
Joten...
Voisitko mennä tuonne ja huolehtia äidistä?
Yritä saada Johnin vanhemmat Geneveen.
Se merkitsisi Johnille paljon, ja heillä on varaa.
Johnin isä taitaa olla hankala.
Näitkö hänen ilmeensä, kun hän lähti isän kanssa?
–Mutta eikö äiti olekin ihana? –On, kultaseni. Hän on hyvä nainen.
Kun Johnin isä näki, että olin valkoinen, hän melkein pyörtyi.
–Entäpä oma isäsi? –Niin, se oli omituista.
Eikö tämä olekin jännittävää? Etkö olekin ihan...
Kyllä, minä olen ihan...
Minun pitäisi osata sanoa teille jotain, mrs Prentice.
Ammatissani on sata lohduttavaa kliseetä kaikkiin tilanteisiin.
Mutta tänä surullisena hetkenä–
–joudun myöntämään, että olen täysin sanaton.
En keksi mitään sanottavaa.
–Mary, sinun pitää ymmärtää... –John kiltti.
Isä Ryan on oikeassa. Älä sano mitään.
Johan nyt on piru...
Sulkekaa ovi, mr Drayton.
Ettekö uskaltanut sanoa sitä minulle?
Ennen kuin alat puhua uskalluksestani, minulla on asiaa.
Nyt olen valmis sanomaan sen.
Aiotko jäädä tänne?
Joey...
Tiedäthän, että tuen teitä täysin.
Minä en ole ollenkaan varautunut.
Sinun onnesi ilahduttaa minuakin.
Tietysti tiedän sen.
Kuuntele minua sitten, kulta.
Tähän tilanteeseen liittyy eräs seikka, jota sinä et oikeastaan...
Christina, mitä teet siellä? Joey! Tulkaa molemmat alas!
–Voinko tarjota lisää juotavaa? –Ei kiitos.
John? Mike? Ei, olet jo juonut tarpeeksi.
–Isä? Mistä on kyse? –Minulla on asiaa.
Istu ja yritä kerrankin olla hiljaa. Istu sinäkin, John.
Istu, Chris.
Haluan sanoa pari asiaa, ja ne ovat teistä ehkä tärkeitä.
Tämä on ollut vähintäänkin outo päivä.
Sitä voisi jopa sanoa eriskummalliseksi.
Olen miettinyt tätä päivää ja sen tapahtumia.
Minusta tuntuu siltä, että minun on aika lausua pari mielipidettä.
Siihen on useita eri syitä.
Päivä alkoi, kun tulin kotiin ja Tillie sanoi minulle...
Suokaa anteeksi.
Tillie! Tämä vie vain hetken.
–Kaikki on ollut valmista... –Tiedän. Istu.
Tämä on miss Matilda Binks. Hän on ollut perheemme jäsen 22 vuotta.
Hän on aiheuttanut tänään paljon hämminkiä. Istu, Tillie.
Kun tulin päivällä kotiin, miss Binks sanoi minulle:
"Nyt on helvetti valloillaan."
Kysyin, mitä hän tarkoitti, ja hän vastasi: "Kohta näette."
Ja näinhän minä.
Pienen arvausleikin jälkeen, jollaisissa en menesty–
–tyttäreni selitti, että hän aikoo mennä naimisiin.
Ja hänen tuleva miehensä, jota en ollut tavannut ennen–
–sattuikin olemaan musta.
Voidaan sanoa, että suhtauduin tähän uutiseen–
–niin kuin jokainen normaali isä suhtautuu–
–ellei tytärkin satu olemaan musta.
Olin sanalla sanoen ällistynyt. Olin sitä yhä, kun tyttöni sanoi...
Hän on hyvin päättäväinen nainen, tullut äitiinsä.
...että he menisivät naimisiin meidän tunteistamme riippumatta.
Sitten tapahtui seuraava hämmentävä käänne.
Sinä tulit sanomaan, että ellemme hyväksyisi liittoa, se peruuntuisi.
Ei kai? Sehän oli outoa.
Joey.
Tämä voi olla viimeinen tilaisuuteni käskeä sinua.
Niinpä käsken sinua: ole hiljaa!
Meillä oli vain yksi päivä aikaa päättää–
–mitä mieltä olimme tilanteesta. Ja mitä tapahtui?
Vaimoni päätti olla välittämättä kaikista käytännön seikoista.
Hän joutui romanttisen huuman valtaan–
–mikä teki hänestä mielestäni kykenemättömän järkeilemään.
En ole vielä maininnut kunnianarvoisaa isä Ryania.
Hän sotkeentui asiaan–
–ja loukkasi älyäni papattamalla latteuksia.
Puoli tuntia sitten hän tuli ja haastoi minut painiotteluun.
–Mihin aikaan koneenne lähtee? –22.45.
Mr Prentice, joka on selvästikin järkevä mies–
–sanoi, ettei hän halua loukata minua, mutta olenko hullu.
Ja mrs Prentice sanoi, että olen loppuun palanut vanha mies–
–joka ei edes enää muista, millaista on rakastaa naista–
–niin kuin hänen poikansa rakastaa tytärtäni.
Ja tämä saattaa vaikuttaa oudolta–
–mutta se on ensimmäinen väite, johon olen valmis vastaamaan.
Koska te olette mielestäni väärässä. Olette aivan hakoteillä.
Myönnän, etten ollut edes ajatellut sitä asiaa.
Tiedän kuitenkin, mitä poikanne tuntee.
Teidän pojallanne ei ole tytärtäni kohtaan yhtään tunnetta–
–jota minulla ei olisi Christinaa kohtaan.
Vanha – olen.
Loppuun palanut – taatusti!
Mutta voin vakuuttaa, että muistot ovat tallella.
Ne ovat selkeitä, eheitä ja kestäviä.
Ne säilyvät aina mielessäni.
John teki virheen, kun hän piti meidän kantaamme niin tärkeänä.
Loppujen lopuksihan sillä ei ole mitään väliä.
Tärkeintä on, mitä he tuntevat ja miten paljon he tuntevat–
–toisiaan kohtaan.
Ja jos se on edes puolet siitä, mitä me tunsimme...
...siinä on kaikki.
Te tulette törmäämään ongelmiin, joita en voi edes kuvitella–
–mutta minä en tuota teille ongelmia.
Ja jos Christina, minä ja äitisi saamme aikaa pehmittämiseen–
–isäsikään ei tuota teille ongelmia.
Mutta tiedät varmasti, mitä sinulla on vastassasi.
Sata miljoonaa ihmistä yksin tässä maassa–
–tulee pitämään teitä järkyttävinä ja inhottavina.
Teidän täytyy vain kestää sitä ehkä päivittäin loppuelämänne ajan.
Voitte olla piittaamatta heistä tai sääliä heitä–
–ennakkoluulojen, kiihkoilun, sokean vihan ja pelkojen takia.
Teidän pitää tarpeen tullen vain tarrata toisiinne–
–ja sanoa: "Painukoot hiiteen!"
Kuka tahansa voisi perustella, miksi teidän ei pitäisi avioitua.
Perustelut ovat niin selviä, ettei niitä tarvitse sanoa.
Te olette kaksi hienoa ihmistä, jotka sattumalta rakastuivat–
–ja joilla on sattumalta ihonväriongelma.
Vaikka joku voisikin sanoa, ettei teidän pitäisi mennä naimisiin–
–vain yksi asia voisi olla pahempi.
Se olisi se, että kun tietää, keitä te olette–
–ja tietää, mitä teillä on ja mitä te tunnette–
–ette menisikään naimisiin.
No niin, Tillie, milloin me oikein syömme?